חודש יוני שלי יצוין כחודש הופעות, אמנם לא ביקרתי בכ"כ הרבה, ולא, לא הייתי פסטיבל ורכטר, אבל ראיתי מספיק כדי להיזכר כמה דרייב והשראה הופעה טובה באמת נותנת.
הייתי בהופעה של "השלישייה", ובהופעה של J.Viewz והדובדבן שבקצפת הייתה ההופעה של נינט. אחריי הפסקה של שנתיים, היא חזרה לבימת הבארבי. נרגשת, נמרצת וממוקדת היא נתנה הופעה בלתי נשכחת, מערפלת חושים ומעוררת השראה שמותירה את המאזין רעב לעוד מהדבר המדהים הזה שהרעיד אותו בשעה וחצי האחרונות. זוהי נינט.
על השיר החדש שלה קראתי כל כך הרבה ביקורות, חלקן טובות יותר, חלקן טובות פחות, אני בעצמי לא עוד לא גיבשתי דעה נחרצת עליו עד שאותו השיר פתח את הערב וסגר אותו, רק אז הבנתי כמה הוא טוב.
בהיותי מנסה להיות סבלנית יותר לגלגל"צ, הקשבתי השבוע לתחנה כמה פעמים. ניסיתי להתעלם מהג'ינגלים המעצבנים ולתת למוזיקה לעשות את שלה ואז נתקלתי בקול מיוחד ויפה, משהו בין לנה דל ריי למרינה מקסימיליאן בלומין, מה שבטוח היה שלא שמעתי את הקול הזה קודם. זה היה קולה של יעל שושנה כהן הסולנית של ההרכב Lola Marsh וכמובן שמיד עלתה בי המחשבה של איך לא הכרתי אותם קודם.
ואם זה לא הספיק לכם כדי להתאהב, כנראה ש- Sirens יעשה את העבודה. דרמטי במידה הנכונה פלוס מלודיה מדבקת.
גם ריף כהן הנהדרת רק הולכת ומשתבחת. בשיר החדש Hélas היא מציגה מישהי שעושה הכל כדי שהבחור שהיא דלוקה עליו יסתכל עליה, אך ללא הצלחה: כוכבים על הציפורניים, פרחים ופעמונים בשערה, שמלת נצנצים, קעקועים, כלום לא עוזר. עד שהיא מפסיקה להסתכל עליו ורק אז הוא מבחין בה (מוכר משו). השיר מלווה בקליפ משעשע וקליל שלא לוקח את עצמו יותר מידיי ברצינות.
לא יודעת מה קרה, אבל נהייתה תפנית בעלילה באהבתי לרוסו ווינברג. התחלתי לאהוב או שפשוט התאהבתי במילים של השיר Stay. הייתי צריכה קצת זמן, אבל עכשיו אני מחבבת.
מוזמנים להאזין לפלייליסט החדש והעדיין לא גמור שהכנתי >
Shira.T